2021.06.07. 17:25
Festővászonnal és ecsettel váltotta valóra az álmát Szanyi Katalin
Szanyi Katalin, a karcagi Szentannai Sámuel Református Középiskola angoltanára a művészetek felé fordult a koronavírus-járvány idején. A digitális oktatás alatt volt ideje megvalósítania gyerekkori álmát, és festőként is kipróbálhatta magát.
Szanyi Katalin festői környezetben él, így képein is a természet csodái köszönnek vissza
Fotó: Daróczi Erzsébet
– Kárpátalján születtem, amikor a férjemmel Magyarországra jöttünk, előbb Hajdúnánáson, majd Kisújszálláson, a Móriczban tanítottunk tizenhét évig. Amikor elváltam, akkor jöttem ebbe az iskolába. Mostani párommal Vezsenyben élünk – összegzi életének jelentősebb állomásait Katalin, akinek huszonhárom éves fia befejezte az egyetemet.
– Már gyerekkoromban is érdekelt a festés, de a szüleim azt mondták, tanuljak rendes szakmát, így tanárnak mentem, amit egyáltalán nem bántam meg, szeretem a hivatásomat. Imádom a diákokat, nagyon szeretek tanítani immár huszonötödik éve, úgyhogy jó választás volt ez, de mindig foglalkoztatott, ha egyszer sok időm lesz, belevágok a festésbe, mert ki akartam próbálni magam ebben is.
– Tavaly márciusban, amikor áttértünk az online oktatásra, először lett sok felszabaduló időm, hiszen nem kellett naponta bejárnom Karcagra, ami három óra oda-vissza. Ezt a plusz időt eleinte a kertészkedéssel kötöttem le, majd eldöntöttem, hogy belevágok a festésbe. Május 21-én megvásároltam első akrilkészletem – sorolja Katalin, akinek egy év alatt sok képe született, amelyekhez nagyrészt a természetből vette az ihletet. Eleve festői környezetben élek, az élő Tiszától körülbelül száz méterre. Így a mezők és a folyó megfogott, lefestettem, ahogy kanyarog a vezsenyi szakaszon, de naplementésem is van.
– Gyakran kimegyek, fotókat készítek, mivel szabad téren akrillal nem lehet festeni, mert gyorsan szárad.
– A képeim realista látásmóddal készítem, mivel nem tanultam festeni, megpróbálom azt ábrázolni, amit látok. Legfőképpen arra törekszem, hogy a képekkel valamilyen melegséget, valamilyen pozitív életérzést adjak át azoknak, akik látják. A technikai megvalósításon rengeteget gondolkodom egy-egy alkotásom elkészítése előtt.
![](https://cdn.szoljon.hu/2021/12/RzdUlMB7bDh01avp8EBqRXzGnShG2wHvnVOu_wKwH-o/fill/2560/1707/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzMxZjYwNzNlOTczMTRiMTI5ZGU3ZmI4ZTczNjgxZWQw.jpg)
Fotó: Daróczi Erzsébet
Régen az ember követett egy mestert, aki tanította, most az internet ad sok mindenre választ.
– Kortárs művészek oktatóvideóit nézem, amit a tájképfestészetről tudok Andrew Tischler és Michael James Smith, meg Kevin Hill oktató videóin tanultam meg. Az aprólékos ábrázolás mellett arra törekszem, hogy dinamikusak, mozgalmasak legyenek a képeim. Az ajándék kép mindig az adott embernek készül. Szüleimnek karácsonyra egy őszi nagydobronyi tájat festettem. Nagydobrony a szülőfalum, és tudtam, hogy annak nagyon örülnének.
– Számomra a festészet a flow-élmény, ami úgy be tudja szippantani az embert, hogy egyszerűen megszűnik a külvilág.
– Rengeteg örömet ad az alkotás magamnak és azoknak, akik látják a képet, s ez nagyon jó érzés. Főképpen adni szeretek, mint ahogy a tanításnál is számomra elsődleges, hogy átadjak valamit a tudásomból a diákjaimnak. Képeimet még csak a kollégáimnak mutattam meg, remélem, egyszer lesz lehetőségem a Szolnoki Művésztelep neves mestereitől és más művésztelepek mestereitől is tanulni.
Új technikával dolgozik majd
Szanyi Katalin elmondta, nagyra értékeli Batári István amatőr festő műveit, figyeli az alkotásait. A régi nagyok közül Munkácsy Mihály a kedvence, mivel földije is.
– Nyáron az akrilképek után belevágok az olajba. Azzal festeni teljesen más élmény lesz, akkor már terepen is festhetek, egy biztos, hogy depressziós képem akkor sem lesz – ígéri a tanárnő.